KWAIDAN
MUSTAT HIUKSET
Kauan sitten Kiotossa asui nuori samurai.
Hän oli suistunut köyhyyteen herransa turmion myötä.
Hän sai työpaikan kuvernöörin luota -
kaukaisesta provinssista.
Pidä huolta itsestäsi.
Minulla on vielä tulevaisuus.
Miehen pitää ponnistella parantaakseen asemaansa.
En voi jäädä tänne ja luopua kaikesta vuoksesi.
Täytyykö sinun lähteä?
Lupaan tehdä kovemmin töitä. Kudon yötä päivää.
Työskentelen kuin orja. Etkö voisi harkita asiaa?
En saa uutta tilaisuutta, jos luovun tästä.
Et saa estää minua.
Tulet onnellisemmaksi, jos nait hyvästä perheestä olevan miehen.
Ei ole enää mitään sanottavaa. Olen kyllästynyt köyhyyteen.
Koska lähdette varhain aamulla, päätetään ilta tähän.
Viekää morsian edeltä makuuhuoneeseen.
Tyttäreni on vihdoin naimisissa.
Oloni on todella helpottunut.
Olen iloinen, että saimme teidät perheeseemme.
Kiitän nöyrästi.
Hän tietää, mitä velvollisuuksia tähän kuuluu.
Pitäkää hyvää huolta tyttärestämme. - Pidän.
Samurai ei ymmärtänyt rakkauden arvoa.
Hän jätti hyvän vaimon, avioitui uudelleen parantaakseen asemaansa -
ja otti naisen mukaansa uuteen palveluspaikkaansa.
Se johtui kuitenkin köyhyydestä ja nuoruuden ajattelemattomuudesta.
Toinen avioliitto ei ollut onnellinen.
Uusi vaimo oli itsekäs ja sydämetön.
Kun samurai ajatteli aikoja Kiotossa, kaipaus kävi sietämättömäksi.
Hän ymmärsi rakastavansa entistä vaimoaan -
enemmän kuin voisi koskaan rakastaa nykyistä vaimoaan.
Hän alkoi ymmärtää -
kuinka epäoikeudenmukainen ja kiittämätön oli ollut.
Muisto naisesta, jota hän oli kohdellut julmasti...
Naisen hiljainen puhetyyli...
Hänen kaunis hymynsä ja pehmeät, somat liikkeensä...
Hänen moitteeton kärsivällisyytensä...
Sellaiset asiat piinasivat miestä jatkuvasti.
Lopetetaan!
Pelaamme aina samaa peliä.
Olen todella kyllästynyt siihen.
Voitte vetäytyä.
Ehkäpä haluatte mennä jo nukkumaan.
Vaikuttaa siltä, että puolisonne lukee edelleen.
Miten kiittämätöntä!
Voit elää tällaista elämää vain perheeni aseman ansiosta.
Käytit meitä hyväksesi.
Syvällä sisimmässäsi unelmoit vanhasta elämästäsi.
Nöyryytät minua!
Sairastutte kosteuden takia.
Palatkaa makuuhuoneeseen -
ja piristäkää vaimoanne.
Eikö hänestä huolehtiminen ole sinun tehtäväsi?
Kenties niin.
Vaimoni voi palata huomenna vanhempiensa luo, jos sitä haluaa.
En jaksa katsella hänen tyytymätöntä ilmettään.
Kerro tuo hänelle.
Olin sittenkin nuori ja tyhmä.
Aion etsiä naisen, jonka hylkäsin.
Olen päättänyt sovittaa syntini.
Vuodet olivat kuluneet.
Samurain palvelusaika kului umpeen -
ja 10. syyskuuta hän palasi Kiotoon, missä oli asunut vaimonsa kanssa.
Oli keskiyö, ja kaupunki oli hiljainen kuin hautausmaa.
Milloin palasit Kiotoon?
Äsken.
Juuri äsken.
Miten löysit tänne pimeydessä?
Olet varmasti väsynyt. - Sinun ei tarvitse tehdä mitään.
Laitan veden kiehumaan. - En halua mitään.
Et ole muuttunut lainkaan.
Näytät tismalleen samalta kuin ennenkin.
En voinut unohtaa kasvojasi hetkeksikään.
Enkä ääntäsi, joka oli minulle rakas.
Anna minulle anteeksi.
Olin sydämetön. Olin mielipuoli.
Ansaitsen vain halveksuntaa.
Palvelusaikani alusta loppuun asti -
halusin vain palata luoksesi.
Olen katunut itsekkyyttäni.
Olin todella onneton ilman sinua.
Ajatus siitä, etten saisi hyvittää tekojani sinulle, on piinannut minua.
Olen miettinyt, miten voisin laittaa kaiken kuntoon.
Halusin tulla luoksesi Kiotoon heti, kun se oli mahdollista.
Kiiruhdin tänne yön pimeydessä.
Arvostan sitä, että välität kaltaisestani niin paljon.
Anna minulle anteeksi.
Ole kiltti ja anna minulle anteeksi. Olin idiootti.
Älä moiti itseäsi tuolla tavoin.
Pyydän sinua. En halua, että kärsit minun vuokseni.
En ole koskaan pitänyt itseäni arvoisenasi.
Älä sano noin.
Tiesin, että se oli totta, mutta minusta tuli taakka sinulle.
Oli julmaa hylätä sinut sillä tavoin.
Se johtui köyhyydestä.
Kohtelit minua aina hyvin.
En kanna sinulle kaunaa.
Toivoin sinulle vain onnea.
Yksinäisyydessäni rukoilin sitä päivin ja öin.
Hyvitän sinulle kaiken. - Ei.
Matkustit tänne asti.
Tulen onnelliseksi siitä, että saan nähdä sinut...
vaikka tätä kestäisikin vain hetken.
Vain hetkenkö?
Aion varmistaa, että tämä jatkuu ikuisesti.
Jos sinulle sopii, haluan elää kanssasi ikuisesti.
En hylkää sinua enää koskaan, tapahtuipa mitä hyvänsä.
Tunnistan hiustesi tuoksun.
Samat kiiltävät hiukset.
Silmäsi.
Hurmaava nenäsi.
Pehmeät poskesi.
Ja...
Olen jo unohtanut suruni.
Lähtösi jälkeen Kiotossa on tapahtunut paljon.
Uskon sen.
Yksi yö ei riitä kaiken kertomiseen.
Aamu sarastaa pian.
Tämä huone tuo mieleeni rakkaita muistoja.
Vietimme täällä hääyömme.
Muistan yömme täällä. Olisi sääli nukkua nyt.
Haluan puhua kanssasi menneestä, nykyisestä ja tulevasta -
ja nauttia onnesta, jota tunnen tällä hetkellä.
Minustakin tämä on kuin unta.
En halua nukkua ja menettää sinua, kun olet vihdoin palannut kotiin.
NAINEN LUMESSA
Eräässä kylässä Musashin provinssissa -
asui kaksi puunhakkaajaa, Mosaku ja Minokichi.
Mosaku oli vanha mies.
Hänen oppipoikansa Minokichi oli nuori 18-vuotias mies.
Joka päivä he menivät metsään, joka sijaitsi 10 kilometrin päässä.
Eräänä purevan kylmänä päivänä -
he joutuivat kotimatkalla lumimyrskyyn.
Lautturi oli jättänyt veneensä joen toiselle puolelle.
Uiminenkaan ei tullut kysymykseen.
Aioin tehdä sinulle samoin -
kuin tein toiselle miehelle.
Minun käy kuitenkin sääliksi sinua.
Olet kovin nuori.
Olet kaunis nuorukainen.
En aio vahingoittaa sinua.
Mutta...
jos kerrot kenellekään siitä, mitä näit tänä yönä...
Jos kerrot edes omalle äidillesi, saan tietää siitä.
Silloin tapan sinut.
Paina sanani mieleesi.
Ymmärrätkö?
Minä lähden nyt.
Yritän myydä hieman polttopuita, jotta saamme rahaa.
Sinä et pysty tekemään töitä vielä vähään aikaan.
Et ennen kuin sää lämpenee.
Vaikutat huonokuntoiselta.
Syö puurosi ennen kuin se jäähtyy.
Sinun pitää olla varovainen tästä eteenpäin.
Näin vanhan Mosakun.
Ihan kuin hänestä olisi tyhjennetty veret.
Kylmyyteen voi kuolla.
Jos sellaista tapahtuu toiste, et pääse yhtä vähällä.
Kuunteletko minua?
Et vastaa mihinkään.
Kului vuosi.
Kun Minokichi tervehtyi, hän alkoi taas työskennellä.
Joka aamu hän meni yksin metsään -
ja palasi puiden kanssa iltahämärässä.
Minne olet matkalla tähän aikaan? - Edoon.
Nytkö?
Niin.
Olen menettänyt vanhempani.
Ehkäpä sukulaiseni voivat auttaa minua löytämään työtä.
Onko sinulla sisaruksia?
Eikö ainoatakaan?
Toivon, että löydät siitä huolimatta hyvän työpaikan.
Kuulin, että vaaditaan kontakteja, jotta voi löytää työtä -
edes palvelijattarena.
Saattaa olla parasta, että menet naimisiin.
Entä sinä?
Tule.
Asun tuolla. - Vai niin.
Haluatko levätä? Et häiritse. - Mutta...
Asun kahdestaan äitini kanssa.
Tulehan.
Onko nimesi Oyuki niin kuin "lumikuningatar"? Kappas vain.
Kuulostaa rankalta matkustaa Edoon tuolla tavoin.
Etkö pelkää yksin matkustamista?
Kaikki ihmiset eivät ole kilttejä.
Nuorten naisten pitää olla varovaisia.
Varo vain, ettet tapaa ikäviä ihmisiä.
Tulehan syömään, kun ruoka on vielä lämmintä.
Oyuki synnytti kauniita, vaaleaihoisia lapsia.
Häntä pidettiin hyvänä vaimona.
Lunta putoilee Vettä satelee
Lumi laskeutuu Teepensaaseen temppelin luona...
Rukoilkaa nyt isoäidin haudalla -
ja kertokaa, kuinka isoja teistä on tullut.
Anna kukkasi hänelle.
Hän näyttää aina yhtä nuorelta. - Niin näyttää.
Hän ei ole muuttunut lainkaan sen jälkeen, kun saapui kylään.
Se on arvoitus.
Kävitkö haudalla? - Kävin. On anoppini kuolinpäivä.
Vai niin.
Hän on varmasti iloinen siitä, että lapsenlapset käyvät haudalla.
Hän on varmasti tyytyväinen. Hän kuulemma kehui sinua kuollessaan.
Se ei ole yleistä. - Ei niin.
En ole ikinä kuullut kenenkään sanovan miniäänsä eteväksi.
Niin. On teidän ansiotanne, että minulla menee täällä niin hyvin.
Tärkeintä on, että sinä ja miehesi olette onnellisia.
Tietysti he ovat. Hän on varmasti ikionnellinen tuollaisesta vaimosta.
Niin varmasti.
Hän on todella nuorekas äiti.
Useimmat emännät ikääntyvät ennen aikojaan -
jos synnyttävät kolme lasta.
Hän näyttää edelleen tyttöseltä.
Se on arvoitus.
Mitä pidät? Sovita niitä.
Ovatkohan ne liian pienet?
Entä lasten omat? - Ne ovat valmiit.
Ei hassumpaa. Sandaalit ovat jo valmiina.
Löysennän remmejä, jos ne ovat liian tiukat. Sovita niitä.
Tottahan toki.
Ovatpa ne kauniit! Miksi remmit ovat punaiset?
Olet yhä nuori. - Olen synnyttänyt kolme lasta.
Pukeudut edelleen punaiseen. Jalkasi ovat kauniit.
Ne istuvat upeasti. Ne eivät ole liian tiukat eivätkä liian löysät.
Koko on täydellinen.
Kaikki haluavat sinun tekemiäsi sandaaleita -
koska ne ovat hienoja eivätkä hajoa.
Minun omani ovat erityisen hienot.
Näin vaivaa niiden eteen, jotta voit käyttää niitä kimonosi kanssa.
Ihan kuin olisin lähdössä matkalle.
Minulla ei ole varaa ostaa sinulle kaunista kimonoa -
mutta saat sentään sandaalit.
Sinun sandaaliesi ja ompelemieni kimonoiden ansiosta -
lapset tulevat varmasti iloisiksi.
Ehditkö saada sen valmiiksi?
Jäljellä on enää muutama pisto.
Miksi tuijotat minua? - Mitä?
Muistin yhtäkkiä asian, joka tapahtui kymmenen vuotta sitten.
Se on hassua. Olin melkeinpä unohtanut sen.
Kun katselin kasvojasi alaviistosta...
muistin sen yön.
Minkä yön?
Se oli merkillinen asia. Muistan sen kuin eilisen.
En ole kertonut yöstä kenellekään.
En tiedä, oliko se unta vai todellisuutta.
Se oli se yö, jona vanha Mosaku paleltui kuoliaaksi.
Ihan kuin hänestä olisi tyhjennetty veret.
Näin omin silmin -
kuinka eräs nainen kumartui hänen ylleen.
Hän henkäisi Mosakua päin. Hengitys oli kuin valkoista savua.
Sitten Mosaku kangistui kylmästä eikä pystynyt liikkumaan.
Nainen kumartui myös minun ylleni.
Lamaannuin paikalleni.
Sitten...
Sen hirveän naisen silmät...
Ne olivat lumoavat, kuin toisesta maailmasta.
Näin, miten kaunis hän oli.
Hänen ihonsa oli yhtä valkoinen kuin sinun omasi.
Täsmälleen yhtä valkoinen.
Näytit äsken aivan häneltä.
Siksi muistin asian.
Hetkeen en voinut unohtaa sitä edes nukkuessani.
Sairastuin vakavasti sen jälkeen.
Ymmärrätkö? Lautturin mökissä joen rannalla -
myrskyisenä yönä -
näin, miten merkillinen nainen tappoi Mosakun.
Sinun lisäksesi en ole nähnyt -
yhtä kaunista naista, jolla on yhtä valkoinen iho.
Olin tietysti kauhuissani. Hän ei ollut ihminen.
Hän oli luminainen, joka janosi ihmisten lämpöä.
Tai sitten se oli unta.
Ei se ollut unta.
Minä.
Se olin minä.
Minä!
Se olin minä!
Se olin minä.
Lupasit minulle sinä yönä, ettet kertoisi siitä kenellekään.
Nyt olet rikkonut lupauksesi.
Se oli ikuinen lupaus sinun ja minun, elämän ja kuoleman välillä.
Minähän sanoin, että jos rikkoisit lupauksesi, tappaisin sinut.
Olet pettänyt minut.
Elleivät lapset nukkuisi tuolla...
tappaisin sinut saman tien.
Tästä eteenpäin...
sinun pitää huolehtia lapsista.
Jos heillä on syytä olla tyytymättömiä sinuun...
et säästy rangaistukseltasi.
KERTOMUS KORVATTOMASTA HOICHISTA
Aika oli koittanut
Aamu sarasti
24. maaliskuuta vuonna 1185
Genji- ja Heike-klaanien laivastot
Purjehtivat kohti Dan-no-uraa
Kohdatakseen meritaistelussa
Tanzo Kiin provinssin Kumanosta
Seisoi kärkijoukossa kädessään Sodanjumala Kongodojin lippu
Hänen jälkeensä tuli
Michinobu Kawano lyon provinssista
Hän johti Shikokun laivastoa
Sotarummut kaikuivat
Yhdessä liittolaistensa kanssa
Genji-klaani muodosti Mahtavan laivaston
Se koostui 3 000 sotalaivasta
Se purjehti kohti Heike-klaania Saartaakseen sen laivaston
Molemmat klaanit Halusivat aloittaa taistelun
Ja niin armeijat
Syöksyivät toisiaan kohti
Kenraali Yoshitsune komensi
Genji-klaanin kuulua laivastoa
Dan-no-urassa Shimonosekin salmella -
käytiin viimeinen Genji- ja Heike-klaanien välinen taistelu.
Yashimassa ja Shidossa -
Heike-klaani kukistettiin, ja se pakeni länteen.
Täällä klaani tuhottiin yhdessä nuoren keisarinsa kanssa.
Noton kuvernööri Noritsune
Tiesi, että päivä olisi
Hänen elämänsä viimeinen
Genji-klaanin samurait Eivät vetäneet hänelle vertoja
Hän halusi taistella Kenraali Yoshitsunea vastaan
"Anna palaa, Yoshitsune!" Huusi hän lujaa
He yrittivät paeta maihin
Mutta korkeat aallot estivät sen
Kun he yrittivät paeta merelle
Genji-klaanin laivat Odottivat jousimiehineen
Kaikki miehistön jäsenet tapettiin
Heike-klaanin alukset Jäivät ajelehtimaan
Osa niistä upposi
Osa oli tyhjillään
Näytti siltä, että pitkä kamppailu
Samuraiklaanien välillä
Oli tullut päätökseensä
Nii no Ama näki
Että taistelu läheni loppuaan
Hän nosti lapsikeisarin syliinsä Ja lausui
"Vaikka olen nainen
En aio tulla tapetuksi
Enkä joutua vihollisen vangiksi
Vien hänen korkeutensa Toiselle puolelle
Mikäli olette lojaaleja
Seuraatte minua"
700 vuoden ajan tämän meren -
ja näiden rantojen yllä on ollut kirous.
Siksi täällä on tuhansia Heike-rapuja -
joilla on selkäkilvissään ihmisen kasvot.
Senkin jälkeen, kun Amidan temppeli rakennettiin -
jotta sielut saisivat rauhan...
tapahtui välillä merkillisiä asioita.
Hoichi!
Hoichi?
Täälläkö sinä olet? Varo, ettet putoa kaivoon.
Totta kai. - Osho-sama haluaa, että pidät vahtia.
Hän suorittaa ruumiinvalvojaiset kuolleelle kyläläiselle.
Selvä.
Keittiössä on pala vesimelonia. Syö se, kun se on vielä kylmää.
Kiitos! - Hyvä.
Käskin hänen olla varovainen.
Hän on yhä uusi. - En usko, että vaaraa on.
Kuka siellä?
Joko palasitte, Osho-sama?
Kukaan ei tule tänne näin myöhällä.
Minä vain kuvittelen.
Hoichi!
- Niin?
Kuka te olette?
Olen sokea enkä ole ollut temppelissä pitkään.
Luulin kuulevani jonkun liikkuvan puutarhassa, mutta...
Pyydän anteeksi.
Älä pelkää.
Asun lähistöllä.
Minua pyydettiin tuomaan sinulle terveisiä.
Herrani, joka on erittäin arvostettu henkilö -
on vierailulla täällä suuren seurueensa kanssa.
Hän tuli tutustumaan Dan-no-uran vanhaan taistelukenttään.
Herrani on kuullut, että laulat hienosti taistelusta -
ja että teet sen jopa opettajaasi paremmin.
Hän toivoo saavansa kuulla soittoasi.
Ota biwa mukaasi ja tule mukanani taloomme.
Se olisi suuri kunnia.
En kuitenkaan ole vielä tarpeeksi hyvä.
Olisi hölmöä kieltäytyä.
Herra kuulostaa erittäin ylhäiseltä henkilöltä.
Aivan. Normaalitilanteessa et saisi olla hänen seurassaan.
Olenpa minä onnekas!
Avatkaa portti!
Huhuu? Onko täällä ketään?
Olen noutanut Hoichin.
Riisu sandaalisi.
Taasko yksi? - Hän huuhtoutui rantaan.
Se on varmasti taas aave. - Ihmiset näkivät eilen harhoja.
Yasaku! - Huomenta.
Missä Hoichi on? - En ole nähnyt häntä.
Eikö hän ole palannut? - Ei.
Etkö tiedä, milloin hän lähti?
Minä luulin, että hän oli mennyt nukkumaan.
Jälleen yksi vene upposi yöllä. - Kenen?
Gonemonin. Hän pyyti mustekalaa.
Perhe pyysi meitä toimittamaan seremonian.
Kerroin papille. - Ymmärrän. Sepä hirveää!
Onko meressä todella aaveita? - Siltä vaikuttaa.
Minä en ole nähnyt niitä. Onko niitä todella, Donkai?
Niitä on vain, jos niihin uskoo.
Puhut taas arvoituksilla. - Minä uskon niihin.
Pilailet. Olen vakavissani.
Niin olen minäkin. - Onko Hoichi palannut?
On. Menettekö ulos? - Menen.
Mitä hänelle tapahtui? - Hän meni varmaankin nukkumaan.
Niinkö? Milloin?
Kukaan ei nähnyt hänen palaavan. - Vai niin.
Kuulostaa jännittävältä yöltä.
Käskin hänen vahtia taloa. Häneen ei voi luottaa.
Minun pitää valmistautua Gonemonin seremoniaan.
Jääkö joku tänäänkin vahtimaan? - Jää.
Näyttää siltä, että päivästä tulee lämmin.
Säikäytit minut! Istut täällä pimeässä.
En tajunnut, kuka olit.
Mitä on tapahtunut? - Miten niin?
Täällä ei ole ketään. Matsuzo lähti kotiin, joten olen yksin.
Luulin, että nukut edelleen. Luulin sinua aaveeksi.
Polveni kastuivat. - Olen pahoillani.
Ei se mitään. Et ole syönyt vielä edes aamiaista.
Missä ihmeessä olit yöllä?
Ruokasi on tässä. Se on tuoretta misoa.
Syöhän nyt. Illalliseksi on lisäksi munakoisoa.
Kiitos.
Donkai ja pappi olivat erittäin huolissaan sinusta.
Missä sinä oikein olit ja mitä puuhailit?
Olivatko he huolissaan? - Kai sinä sen tajusit?
Nuori mies oli ulkona koko yön.
Oletko tavannut jonkun? - En ole.
Minun piti hoitaa eräs asia, jonka olin unohtanut.
Ihanko totta?
Jos tyttöystäväsikin on sokea, joudutte kai hapuilemaan käsillänne?
Tässä on peppu, ja täällä...
Hoichi!
Tulin noutamaan sinua, kuten sovimme.
Selvä.
Ethän kertonut kenellekään?
En kertonut.
Et saa hiiskua tästä kenellekään. - Ymmärsin sen.
Onpa tämä hyvää.
Otin mukaani vain hieman riisikakkuja ja sakea.
Anna niitä Hoichillekin, kun ne ovat vielä tuoreita.
Hän nousee pian.
Hän on varmasti nälkäinen illalla.
Niinkö? Mitä hän tekee päivällä?
Hän nukkuu kuin olisi kuollut. Hän on todella kalpea.
Eikö se johdu kuumuudesta? - Ei.
Tuota...
Kuka siellä?
Oletko se sinä, Yasaku?
Matsuzo! Milloin sinä palasit?
Kuulin sinun nukkuvan, kun palasin, joten en herättänyt sinua.
Oletko sairastunut? - En.
Olen vain väsynyt kuumuudesta. Ei mitään hätää.
No niin. Minun täytyy kysyä sinulta -
missä käyt joka ikinen ilta.
Miksi viivyt ulkona aamuun asti kertomatta meille?
Sinun pitää kertoa syy.
Lähdet temppelistä joka ilta kertomatta kenellekään.
Voit kai kertoa edes minulle, mitä puuhailet?
Kaikki miettivät, mitä on tekeillä -
mutta olen sanonut heille, että sinuun voi luottaa.
Yksin liikkuminen on vaarallista, koska et näe.
Voit pyytää Yasakua tai Matsuzoa lähtemään mukaasi.
Missä sinä oikein käyt?
Voit kai kertoa sen?
Suokaa anteeksi. Se ei ole mitään erityistä.
Muistin vain, että minun piti hoitaa eräs asia.
Unohdin ajankulun. En tee sitä enää.
Mikä se asia oli? - Ei mikään tärkeä.
Olen pahoillani, että olen aiheuttanut huolta.
Ymmärrän.
Osho-sama!
Yasaku! Mitä on tapahtunut? - Hoichi!
Mitä hänelle on tapahtunut? - Hän lähti taas ulos.
Mitä? Mitä sinä oikein odotat? Lähde kiireesti hänen peräänsä.
Sano Matsuzollekin. Älä kadota häntä. Pidä kiirettä.
Ota tämä. Pidä kiirettä! - Entä Matsuzo?
Tule! - En saa tätä syttymään.
Sokeakin tekisi tuon nopeammin. - Pidä kiirettä!
Mene sinä edeltä.
Siellä on pimeää. - Tietysti. Nythän on yö.
Ulkona ukkostaa. - Entä sitten? Mene jo!
Matsuzo!
Yasaku! - Matsuzo!
Mitä te puuhailette? Etsikää hänet!
Mihin suuntaan hän meni?
Kenties tuonne? - Hän ei voi olla kaukana.
Menkää tuonnepäin.
Juoskaa!
Yasaku?
Yasaku! Meidän pitää pysyä yhdessä.
Matsuzo!
Hänen korkeutensa haluaa, että olet kuin kotonasi.
Selvä, teidän majesteettinne.
Soitat biwaa kauniisti.
Soitat joka ilta muutamia sadoista lauluista -
jotka on tehty Heike-tarinoista. Se ilahduttaa hänen korkeuttaan.
Se ilahduttaa meitä kaikkia.
Se on suuri kunnia.
Kuten olen kertonut, on olemassa 19 salaista laulua -
ja vakiokertomuksen lisäksi on viisi lisälaulua.
On vaikeaa ehtiä soittaa kaikki.
Mitkä haluaisitte kuulla tänä iltana?
Mitä haluatte kuulla? - Dan-no-uran taistelusta.
Se on koko kertomuksen traagisin osuus.
Laulu viimeisestä taistelusta.
Dan-no-ura.
No niin, Hoichi. He haluavat kuulla laulun Dan-no-uran taistelusta.
Selvä.
Aika oli koittanut
Aamu sarasti
24. maaliskuuta vuonna 1185
Genji- ja Heike-klaanien laivastot
Purjehtivat kohti Dan-no-uraa
Kohdatakseen meritaistelussa
Kuule. Lähdetään kotiin, Matsuzo.
Tämä on hirveää. Kaikki on sen kakaran syytä.
Tämä ei ole oikein.
Ensin he ampuivat nuolia Toisiaan kohti
Sitten Genji-klaanin laivat Lähestyivät nopeasti
Ja purjehtivat Heike-klaanin laivojen luo
Laivastot ottivat yhteen
Ja alukset täyttivät koko salmen
Kuin kuolleet lehdet joessa
Kenraali Tomomori ilmoitti
Yhteen kokoontuneille sotilailleen
"Klaanimme kohtalosta
Päätetään tässä taistelussa
Kuka pelkää kuolla Klaanimme puolesta?
Taistelkaa nyt Olettehan urheita miehiä
Älkää miettikö mitään muuta"
Kolme kertaa hän toisti sanansa
"Olette syntynyt keisariksi", sanoi Nii no Ama
"Mutta viime hetkenne on koittanut
Taivas toivottaa teidät tervetulleeksi
Ylistäkää Buddhan pyhää nimeä
Myös laineiden alla On keisarikaupunki"
Hoichi! - Hoichi!
Hoichi!
Lapsikeisari sylissään
Hän heittäytyi veriseen mereen
Hoichi!
Älkää häiritkö, kun soitan näin merkittävälle yleisölle.
Mitä sinä höpötät? Oletko seonnut?
Hänet on varmaan noiduttu. - Mennään kotiin. Tule.
Kuolet, jos jatkat. - Tule nyt.
Teitä rangaistaan, jos sekaannutte. Päästäkää minut!
Kuuntele meitä. Tule kotiin! - Päästäkää minut!
Antakaa minun olla! - Tule kotiin. Se on papin käsky.
Päästäkää minut! - Oletko seonnut?
Päästäkää minut!
Mikset kertonut tästä aiemmin?
Voi sinua raukkaa.
Olet nyt suuressa vaarassa.
He noutivat sinut sinne musiikillisten lahjojesi vuoksi.
Et kuitenkaan ollut linnassa.
Olit hautausmaalla.
Heike-klaanin samuraiden henget asuvat siellä.
Olet viettänyt yösi hautojen keskellä.
Olet kai ymmärtänyt sen tähän mennessä?
Istuit tänään keisari Antokun haudalla.
Tapahtumat olivat pelkkää harhaa.
Kuolleet vierailivat luonasi.
Kävikö täällä kuollut sielu?
Kyllä. Yksi kuollut sielu kävi täällä.
Kun on kerran totellut kuolleiden tahtoa -
on antanut heille ruumiinsa hallinnan.
Jos tottelet heitä vielä...
he noituvat ja tappavat sinut.
He tappavat sinut ennemmin tai myöhemmin.
Palaako henki puutarhaan jälleen tänä yönä?
Tänä iltana, heti kun olemme lähteneet -
istut kuistille odottamaan.
Henki saapuu noutamaan sinua.
Mitä ikinä tapahtuukin, et saa vastata sille.
Selvä. - Et saa liikkua.
Selvä. - Istu paikallasi äläkä sano mitään.
Ymmärrätkö? Esitä meditoivasi.
Selvä. - Ymmärrätkö?
Jos liikut -
tai päästät pienimmänkään äänen, sinut revitään kappaleiksi.
Välttääksesi heidän kostonsa sinun pitää pysyä rauhallisena.
Älä huuda apua.
Kukaan ei voi nimittäin auttaa sinua.
Et saa sanoa mitään. Ymmärrätkö?
Ymmärrän.
Jos teet kuten sanon, sinulla saattaa olla toivoa.
Selvä. En liiku enkä päästä ääntäkään.
Oletko ymmärtänyt?
Mitä ikinä tapahtuukin... - Lupaan, etten tee mitään.
Donkai. Kirjoititko sydänsutran koko hänen kehoonsa?
Kasvoista sormenpäihin asti ja jopa jalkapohjiin.
Hyvä.
Pelasta minut, Buddha.
Hoichi!
Hän ei vastaa. Se ei käy päinsä.
Missä hän nukkuu? Minun pitää tutkia asiaa.
Mitä? Biwa on täällä.
Soittajaa ei kuitenkaan näy.
Korva?
Ymmärrän, miksei hän vastaa.
Hänellä ei ole suuta, jolla vastata.
Hänestä on jäljellä vain kaksi korvaa.
Se on merkillistä.
No...
Vien korvat todisteiksi herralleni.
Ne ovat todiste siitä, että suoritin tehtäväni.
Verta!
Osho-sama!
Jäljet johtavat takaportille.
Hoichi!
Oletko täällä, Hoichi?
Hoichi!
Voi sentään!
Siivotkaa se. - Selvä.
Mitä Hoichille on tapahtunut?
Hänen korvansa irrotettiin. - Mitä?
Korvatko?
Miksi korvat? Molemmatko?
Donkai. - Niin?
Syövätkö aaveet korvia?
Ei se ole kuivattua mustekalaa.
Teimme suuren virheen.
Luulin kirjoittaneeni kaikkialle hänen kehoonsa.
Unohdit kirjoittaa korviin.
Olen pahoillani.
Se on samantekevää. Korvat eivät kasva takaisin.
Minun olisi pitänyt varmistaa, että se tehtiin kunnolla.
Olin huolimaton.
En olisi uskonut, että ne veisivät hänen korvansa.
Asialle ei voi enää mitään.
Voimme vain parantaa hänen haavojaan. - Selvä.
Leuka pystyyn.
Uhka on ohi. Hoichi menetti korvansa mutta sai pitää henkensä.
Emmekö saa enää vierailijoita? - Ne eivät tule tänne enää koskaan.
Haluamme kuulla korvattoman Hoichin soittavan biwaa.
Herrani kuuli kummallisen tarinan.
Hän maksaa ruhtinaallisesti.
Hän käskee Hoichia seuraamaan minua.
Niitä tuli lisää. Niitä on kokonainen seurue.
Nyt saapui nainen seurueensa kanssa.
Mistä tiedän, kuka on todellinen? - Aave voi olla heidän joukossaan.
Hoichi. Lienee parasta kieltäytyä.
Ei.
Niin kauan kuin elän...
aion soittaa biwaa.
Sieluni syövereissä pidän huolta...
tuhansista sieluista, jotka eivät saa rauhaa.
Monet lähettivät temppelille rahaa ja lahjoja kiitokseksi -
ja korvattomasta Hoichista tuli varakas mies.
VUOSI 1900
Vanhoissa japanilaisissa kirjoissa -
on jostain kumman syystä keskeneräisiä tarinoita.
Miksi tarinat on säilytetty, vaikka niistä puuttuu loppu?
Ehkä kirjailija oli laiska.
Ehkä hän riiteli kustantajan kanssa.
Tai ehkä hänet pyydettiin yhtäkkiä pois kirjoituspöytänsä ääreltä -
eikä hän palannut koskaan.
Ehkäpä kuoleman jumala -
pysäytti hänen kynänsä kesken virkkeen.
Kukaan ei tiedä vastausta kysymykseen.
Aion nyt kertoa yhden sellaisen tarinan.
Se tapahtui eräänä päivänä 220 vuotta sitten -
uudenvuodenpäivänä vuonna 1679.
TEEKUPISSA
Tuolloin kuvernööri Nakagawa Sadosta tuli uudenvuodenvierailulle.
Hän pysähtyi seurueineen esi-isiensä haudalle Edon Hongossa.
Olet yövuorossa.
Vapautan sinut aamulla. - Selvä.
Nimeni on Heinai Shikibu. Tapasin teidät tänään ensi kertaa.
Vaikuttaa siltä, ettette tunnista minua.
En tunne teitä.
Olkaa hyvä ja kertokaa, miten pääsitte tähän taloon.
Väitättekö siis, ettette tunnista minua?
Minulla ei ole muistikuvaa teistä.
Eivät vartijat päästäisi teitä ohitseen -
jos ilmestytte tänne ilmoittamatta.
Mielestäni teidän pitäisi tuntea minut.
Satutitte minua aamulla syyttä suotta.
Tunkeilija!
Kaikki ulos!
Täällä on tunkeilija!
Kaikki ulos!
Kannai.
Kukaan tuntematon ei ole tullut -
eikä mennyt tästä. - Minä näin hänet.
Emme tiedä, kuka Heinai Shikibu on. - Pistin häntä kaulaan.
Kuoliko hän? - Kummallista kyllä ei.
Emme löydä edes veritahroja.
Kannai!
Se kuulostaa omituiselta, mutta hän kulki äänettä seinien läpi.
Seinien läpikö?
Hän ei siis kuollut ja kulki seinien läpi?
Äänettäkö? - Niin.
Ei ihmekään, ettemme löydä häntä.
Hänhän kulki seinien läpi.
Olet ehkä väsynyt ja näit näkyjä. - Ei. Minä näin hänet.
Miehet!
Miehet! Mihin suuntaan tunkeilija meni? Ettekö tiedä sitä?
Hän oli varmaankin uskomattoman nopea.
Etkö menisi nukkumaan, rakas isoveli?
On jo myöhä.
Mitä äiti ja isä tekevät? - He menivät juuri nukkumaan.
Pyytäisitkö palvelijoita tuomaan hieman sakea, jotta saan nukuttua?
Mietitkö edelleen viime yötä?
En. En ole tänään työvuorossa ja haluan nukkua kunnolla.
Pahoittelen.
Mitä nyt? - Saimme vierailijoita.
Mitä?
Missä he ovat? - Eteisessä.
Tähän aikaanko?
Mitä asia koskee? - Tuota...
He haluavat keskustella kanssanne.
Mitkä heidän nimensä ovat? - En tiedä. Heitä on kolme.
Minä olen Kannai.
Minä olen Bungo Matsuoka.
Minä olen Kyuzo Dobashi.
Minä olen Heiroku Okamura.
Työskentelemme Heinai Shikibulle.
Heinai Shikibulleko?
Juuri niin.
Kun herramme vieraili eilen luonanne, iskitte häntä miekalla.
Hän loukkaantui ja parantelee haavojaan kuumassa lähteessä.
Olen pahoillani.
Hän palaa ensi kuun 16. päivä -
ja kostaa teille sen, minkä teitte hänelle.
Senkin pirulaiset!
"Ja sitten..."
Tuohon vanha tarina loppuu.
En ole nähnyt hänen lähtevän ulos.
Hän on kirjoittanut koko päivän.
Tein kiireellisen tilauksen. Olen kustantaja.
Niinkö?
Olen varma, ettei hän lähtenyt ulos. - Ihanko totta?
Halusin toivottaa hyvää uuttavuotta.
Haluatteko odottaa häntä sisällä? - Mielelläni.
Voin kuvitella useita mahdollisia loppuja -
mutta yksikään niistä ei kelpaisi mielikuvituksellenne.
Saatte itse miettiä, mitä tapahtuu -
jos nielaisee ihmisen sielun.
Mies, joka oli nielaissut sielun...
LOPPU
Suomennos: Tiia Mäkelä BTI Studios